Muotitoimittaja MELANIE RICKEY haastattelee JEAN PAUL GAULTIER’ia Coca-Cola light –yhteistyöstä 

Median vapaaseen käyttöön
-	Teksti on käännetty englanninkielisestä alkuperäistekstistä
-	Tekstiä voidaan käyttää taustamateriaalina tai siitä voi julkaista osat tai jopa kokonaan, joko viittauksella Melanie Rickeyyn tai ilman sitä 

Miten yhteistyönne sai alkunsa?

Mielestäni Karl Lagelfeldin aiemmin luomat pullografiikat olivat niin huvittavia. Ja kun minuun oltiin asian tiimoilta yhteydessä, olin tyytyväinen ja aivan ”ooooo”. Oli ilo suostua. Kun katson  Coca-Colan logoa, on se minusta graafisesti niin kaunis. Näen sen aina punaisena. Se on kuulunut elämääni siitä saakka, kun olin nuori poika. 

Coca-Colan grafiikka oli aina mielessäni, kun suunnittelin t-paitoja. Halusin saada aikaan saman vaikutuksen. Monet ovat työskennelleet Coca-Colan kanssa ja minulle oli suuri kunnia, että he pyysivät minua. Se oli kohteliaisuus... ja mahdollisuus pitää hauskaa. Coca-Cola light todellakin on (muodin) ykkösjuoma. 

Mitä he pyysivät sinulta ensimmäiseksi?

Ensimmäiseksi he halusivat, että luonnostelen grafiikan pulloille ja tölkeille. Niiden piti olla Gaultier-tyyliä, kuin kooste töistäni. Niinpä hyödynsin suunnitelmissani merimiehiä, kaikkea rakastamaani, tatuointeja, pitsiä käsivarsilla. Myös vähän rock'n'rollia. 

Pohdin, että kaiken sen, mitä teen ja sisällytän näytöksiini, pitää näkyä luonnoksessani. Ajatuksena oli tehdä jotain sellaista, mikä edustaisi minua – niin, että sen nähdessään ajattelisi heti Gaultieria. Ilman logoa, sillä sitä käytetään aina. Vaan luoda teos, josta minut tunnistaa ilman sitä. 

Käsittelin tehtävää samoin kuin parfyymipulloni sunnittelua. Myös tölkin oli oltava minun näköiseni. Vaatteissani olevat merimiesjutut, toin ne myös pulloon. Raidat ovat siinä kohdassa, johon käsi osuu. 

He myös pyysivät minua tekemään vaatteita pienille muppeteille [korjaan nukeille, naurua...] Tiedätkö, kerran minua pyydettiin vaatettamaan Miss Piggy, mutta se ei sopinut aikatauluuni. 

Suhtaudutko tähän projektiin kuin mihin tahansa suunnitteluprojektiin?

Tämä on hauska projekti, se on minulle kuin uusi seikkailu - kuinka herättää henkiin luomani visuaalinen koodikieli. Nukeilla se oli helpompaa, koska kyse oli vaatteistani. Tölkin ja pullon kohdalla se oli erilaista. 

Minua pyydettiin myös tuottamaan joitakin valokuvia ja lyhytelokuva. Meillä on kolme erilaista pulloa. Meillä on siis merimiespullo (”merimies”), jossa on raitoja. Ja sitten on pitsikirjoituksella toteutettu Jean Paul Gaultier. Tämä on enemmän iltaa varten, siinä on verkkoa ja pitsiä, kuten alusvaatteissa. Ja tämä (”fetissi”) on pitsiä yhdistettynä Coca-Cola lightiin; siinä on kyse leikistä Coca-Colan grafiikalla.
 
Ja kolmas on tatuoitu pullo, tatuoitu vartalo. Se on vaikea painaa ilman varjoja. Tatuointi on samankaltainen kuin ne, joita olen tehnyt jo aiemmin, mutta se ei ole sama, vaan pelkästään tätä designia varten tehty. Olen aiemminkin tehnyt vastaavanlaisen rintoja ympäröivän, mutta en täsmälleen tällaista. 

Teimme mitä pystyimme, jotta pulloihin saataisiin vartalo. Ja niillä on selkä, kuten tällä, jolla on korsetti - kyse on siis fetissistä, ymmärrätkö? Ja tuolla on pieni baretti. Baretti on pullon korkki! Ja tällä on pieni tatuointi jalassaan. Unohdin laittaa housut tälle miehelle! 

Tatuoitu pullo on erityiskappale; kaksi muuta pulloa julkaistaan ensin. 

Luulen, että näet kuinka rakastan Coca-Cola light -logoa. Rakastin käyttää sitä pohjana ja rakastin työskennellä sen kanssa. Kaiken piti sopia yhteen ja yritin tehdän grafiikan ikäänkuin asuksi Coca-Cola -logon ympärille.

Onko typografia, kirjainten muoto, tärkeää sinulle? 

Typografia on hyvin tärkeää minulle. Tein kerran malliston, joka perustui kalligrafiaan, joten rakastan sitä - se on todellista taidetta. En olisi koskaan odottanut, että se on niin uskomatonta. Se on taidetta. 

Se on tärkeää ensinnäkin siksi, koska se luo merkityksiä. Se on kieputettu niin, että se vie ajatukset ihmisiin, ymmärrätkö? Esteettisesti se on kaunista, joten ei ole väliä ymmärrätkö mitä se [kirjoitus] tarkoittaa, mutta jos ymmärrät, niin se on entistä erityisempää. Oivalsin, että kaunokirjoituksella voi tehdä paljon - se osoittaa vahvaa luonnetta. Nyt tekstiviestien ja sähköpostien takia monet kaunokirjoitustyypit katoavat, kuten kiinan kielessä. Vain harvat ihmiset osaavat enää kirjoittaa kauniisti käsin. 

Monet kiinalaiset eivät enää osaa kirjoittaa käsin. Jotkut kirjasintyypit ovat romanttisempia, ilmeikkäämpiä. Tiedäthän, että on ihmisiä, jotka tulkistevat käsialaasi ja kertovat, millainen olet. Oletko päättäväinen, negatiivinen tai jotakin muuta? 

Logoni idea on, että sen pitäisi olla niin kuin leima, ei niin hauras, ymmärrätkö? Se muistuttaa enemmän leimaa, aivan kuin esimerkiksi  "Älä koske". 

Mitä teet Coca-Cola lightin luovana johtajana?

Työskentelen kolmen erilaisen Coca-Cola light –persoonan kanssa. On romantikkotyttö muotiasussaan. Hänellä on pieni hapsulaukku ja korkeakorkoiset kengät. 

On rock'n'roll tyttö, jolla on täydellinen mekko, vähän läpinäkyvä ja lisäksi vielä motaribuutsitkin. 

Ja trendikäs tyttö, jolla on tulipunaiset hiukset, korsettimekko ja tatuointeja. Puvun korsettiosa on kuin Madonnan tötteröliivi, muu on tatuointien peitossa.  

Teimme jokaisesta nukkehahmosta oman filmin, joissa omaksun erilaisia rooleja. Annan tytöille neuvoja kuten psykiatri tai komisario - suunnittelijana edustan loppujen lopuksi näitä kaikia rooleja. 

Ajattelitko suosikkimallejasi, kun puit nämä tyypit? 

Coca-Cola light - nukkehahmot ovat olleet olemassa jo ennen yhteistyötä minun kanssani ja yritin tulkita heitä omalla tavallani. 

Olen uskollinen omille malleilleni läpi heidän uransa ja sen ylikin. Erin O'Connor on aivan loistava. Käytän paljon tyttöjä, jotka eivät ole malleja, koska mielestäni heillä on vahva persoona - en siksi, etteivät he ole yhtä kalliita. Valitsen heidät heidän asenteensa vuoksi. 

Sama koskee ammattimalleja - valitsin heidät, koska pidän jostakin heidän luonteessaan. Huomaan, että minulla on kaikenlaisia malleja näytöksissäni - punapäitä, lihavia, vanhoja. Pidän malleista, jotka eivät ole keskivertoja. Pidän punapäistä, joilla on kirkas tukka ja hyvin kalpea iho. 

Tämä on ensimmäinen kerta, kun Coca-Cola light -nukketyttöjä on stailattu näin. Se oli hauskaa. Filmit julkaistiin jo ennen pulloja:
TRENDIKÄS:  http://www.youtube.com/watch?v=I0HghNb5qJg
ROCK’N ROLL: http://www.youtube.com/watch?v=RS8OMP7v5zs&feature=relmfu
ROMANTIKKO: http://www.youtube.com/watch?v=DcArcB4vqV0&feature=related)

Mitä sääntöjä pitää noudattaa, kun työskentelee brändien kanssa? 

Yleisesti ottaen kaikissa erityisprojekteissani minun pitää käyttää heidän [brändin] ilmaisukieltään, kunnioittaa sitä, mutta olla samalla oma itseni. Pitää saavuttaa tasapaino, ja niin teen nytkin suunnittelemissani pulloissani, laseissani ja asuissani. Yritän nähdä asiat osana Gaultierin kokoelmaa ja muokata sekä muuttaa niitä, kohdella niiitä jollain tavalla niin kuin kangasta - se on kuin peliä. Niin kuin kaikki työni. 

En ole nuori, mutta olen onnistunut säilyttämään leikkimielisyyteni. Joskus tulen huonolle tuulelle, mutta yleensä teen sen mitä teen ilolla ja nautinnolla. Loppujen lopuksi olen onnekas, koska saan tehdä sitä, mitä rakastan. Tutkin Coca-Cola lightin näkyviä elementtejä, kuten logoa, jonka on oltava pullossa tietyllä tavalla. 

Mutta tehtävänäni oli luoda mallisto. Joitain asioita ei voitu toteuttaa, kuten tatuointien varjostuksia - silloin pitää löytää toinen tapa luoda vaikutelma, jonka haluaa. On siis kyse siitä, että käytän kokemustani ja sitä, mistä pidän sekä omaa tyyliäni, ja sovellan sitä Coca-Cola lightiin. 

Et ole enää 'enfant terrible', kauhukakara, kuka perii sen roolin? 

Alexander McQueen, John Galliano. Enfant Terrible tarkoittaa henkilöä, joka ei ole täysin kunnollinen vaan vähän kapinallinen. Kuka on nyt kapinallinen? Ehkä Gareth Pugh. Minusta ihmiset kutsuivat minua 'enfant terribleksi', koska eivät muuten osanneet selittää sitä, mitä tein. En tiedä hävettikö heitä liikaa. Näytökseni tehtiin aina hyvällä fiiliksellä. 

Alexander oli [enfant terrible], ja John samoin, kuten hänen Kerjäläinen/Koditon -mallistonsa Diorilla. Sitä kutsuttiin 'enfant terribleksi', koska se oli provosoivaa Diorilla, huippumuotitalossa. Vähän niin kuin jos olisin tehnyt samaa Hermesillä, se olisi aiheuttanut pienen skandaalin. Mutta en tehnyt sitä Hermesillä, heillä en näyttänyt 'enfant terrible' -puolta itsestäni vaan klassisemman puoleni. 

Toisitko koskaan takaisin (edullista nuorisomallistoasi) Junior Gaultieria tai työskentelisitkö H&M:n kanssa?

Tietysti. Olen jo työskennellyt amerikkalaise Target –tavarataloketjun kanssa. Teen aina huippumuotia, mutta olen mielelläni kosketuksissa niiden ihmisten kanssa, joilla ei ole yhtä paljon rahaa ja jotka eivät voi ostaa vaatteitani. Kun tein Junior Gaultieria, kyse ei ollut vain toisesta mallistosta vaan jostakin, mikä täydentäisi mallistoani, mutta maksaisi vain t-paidan verran ja silti sisältäisi minun muotoni ja jälkeni. 

Mikä innostaa sinua nyt?

Musiikki. Elokuvat.
Käyn teatterissa ainakin kerran viikossa. Käyn mielelläni esityksissä ja konserteissa. 

Näin Amy Winehousen; hänen äänensä ällistytti minua vaikka tiesin, että hän oli niin huonossa kunnossa. Hän joi. Olin nähnyt hänet puhumassa videolla, esimerkiksi Lily Allenista, ja hän oli niin hauska. Hänen lookinsa oli uskomaton - 80-lukua moderniin tyyliin. Hän oli niin minun tyyliseni! Minua ujostutti kovasti mennä katsomaan häntä, sillä ihailin häntä niin paljon. En halunnut kokea sitä tunnetta, kun tapaat jonkun, jota rakastat, ja se henkilö inhoaa sinua. 

Näin videon hänestä, kun hän oli ensimmäisissä castingeissään ja teki ensimmäisiä demojaan. Siinä hän istui mustissa ja valkoisissa, nauroi... Hän on mahtava. Se on loistavaa. Joskus hän puhuu ja sanoo, että tämä on aidosti omasta rakkaustarinastani ja se vie minut taas samaan tilaan, 
joten hänen täytyy ottaa huumeita, koska hän tuntee niin voimakkaasti. Se on surullista. Hänellä oli uskomattomia, ainutlaatuisia kykyjä. 

Hän on minulle vähän kuin Edith Piaf, hänen tapansa antaa itsestään, kun hän laulaa. Hän antaa itsestään niin paljon, että siihen kuolee. Muistan, kun olin koulussa ja 9-vuotias, kun kerrottiin, että kaksi ranskalaisen kulttuurin merkkihenkilöä oli kuollut; Jean Cocteau ja Edith Piaf. Ja muistan TV-ohjelman hänestä - luulin, että hän oli 75 ja ei, hän oli 44 tai 45 tai sinnepäin, mutta hän näytti 75-vuotiaalta vähissä hiuksissaan. Marion Cotillard esitti häntä erittäin hyvin, vaikka hän on pitkä ja esitti tätä hyvin pientä naista.

Amy Winehouse on inspiraationi suurin lähde, hän on kaunis.